Az előző részek tartalmából:
- Brandon Foster, Zenetudományi Intézet! - Nem tudom elhinni, hogy meghalt.
Callie Adams Foster, San Diegó-i Kaliforniai Egyetem, ötéves jogi képzés!
Bármennyire is fontos vagy számomra, úgy hiszem,
tudnom kell, hogy alakul a kapcsolatom Amandával.
Jesus Adams Foster, San Diegó-i Közösségi Főiskola.
- Főiskolára fogok menni. - Akkor majd utánad megyek. Emmának abortusza volt.
Nem hagytad, hogy elmondja Jesus, mit is akart valójában.
Mariana Adams Foster, Massachusettsi Műszaki Egyetem.
Mindketten Bostonban leszünk, úgyhogy megihatunk egy kávét, vagy ilyesmi.
- Benne vagyok. - Jude Adams Foster, Kaliforniai Egyetem, Los Angeles.
- Talán ideje karriert változtatni. - Még nem végeztünk.
A 20-as éveikben nagyobb szükségük van ránk, mint valaha.
Van egy gyerek, akinek otthon kell. Mit mondjunk neki?
- Grace tudta, hogy szeretted őt. - Miért vagy ebben olyan biztos?
Mert engem is szerettél egyszer, Brandon. És ez nagyon erőteljes dolog.
- Eliza és én eljegyeztük egymást. - Ez remek!
Emberek, emberek! Köszönöm!
Lenával szeretnénk megköszönni, hogy eljöttetek megünnepelni
a friss diplomásainkat, Brandont, Marianát és Callie-t.
- És Emmát. - És Emmát, a gyönyörű Emmánkat.
És Jude-nak is jár a gratuláció
a Kaliforniai Egyetem első évének kipipálásáért. Bravó, pajti!
- Köszi! - Erről jut eszembe: még nem is láttuk az év végi jegyeidet.
- Még én sem. - Amint megvannak... - Nektek szólok először.
Jesusnak is szeretnénk gratulálni a vállalkozói engedély megszerzéséért.
A barátjával, Wyatt-tel faházépítő-vállalkozásba kezdtek.
- Úgyhogy, ha valaki aktív a piacon... - Már névjegykártyánk is van.
- A neve: "Egy faágon csücsülve". - Szép!
És végül, de véletlenül sem utolsó sorban...
Elizára és Brandonre is iszunk ma este...
- akik egy héten belül össze fognak házasodni. - Így van!
Erre megéri felállva tapsolni.
Felállva tapsol a mi Jesusunk.
Rendkívül izgatottan várjuk az esküvőt a Turks- és Caicos-szigeteken,
- mely Jim és Diane kedvessége... - Örömünkre szolgál.
Szeretnénk köszönteni Eliza testvéreit, Cartert és Jamie-t.
És úgy vélem, akad még olyan, aki nem ismeri a nevelt fiunkat, Corey-t.
Úgy gondoltuk, ez egy remek lehetőség
a barátainknak és a családtagjainknak, hogy jobban megismerjék egymást.
Kész őrület, hogy már két éve együtt vannak a gyerekeink,
és alig ismerjük egymást. Nem mintha nem próbálkoztunk volna.
- Ez a mi hibánk. Annyira... sokat utaztunk Jim projektjei miatt... - Igen.
...bejártuk a világot. Alig voltunk ezen a kontinensen.
Nos, rengeteg időnk lesz közelebb kerülni egymáshoz az esküvőn.
- Így van. - Akkor tehát igyunk...
Igyunk mindnyájunkra és a családjaink egyesülésére!
- Egészségünkre! - Egészségünkre!
Szóval, a húgom azt mondta, öt év alatt elvégezted az alapképzést és a doktorit.
Igen. A Kaliforniai Egyetemen.
- Le vagyok nyűgözve. Nekem hét év kellett. - Igen, hallottam, ügyvéd vagy.
Rosszul vagyok. Hogy fogjuk elmondani az anyukáidnak?
El kéne szöknünk.
- Komolyan mondom. - Ne aggódj! Meg fogják érteni.
5x20 - Bemutatjuk Fosterékat Fordította: PhilKessel & Szandii www.feliratok.info
e-mail: szandiisubs@gmail.com philkesselsubs@gmail.com Twitter: @Szandiisubs @PhilKesselsubs Facebook: @Szandiisubs
- Jesus... - Köszönöm! - Nincs mit.
Merrefelé keresel munkát? Keleti part, nyugati part?
Országszerte több állásajánlatom van, de Európában fogok utazgatni pár hónapig,
- mielőtt melózni kezdenék. - Európába mész? - Igen. - Kivel?
- Kivel? - Senkivel. Egyedül megyek. - Ja, hogyne.
Miért hiszitek, hogy semmi sem megy egyedül?
Mert a legjobb barátnőddel mentél főiskolára,
- és soha semmit nem csináltál egyedül. - Mondja az, aki még mindig itthon él.
- A garázsban élek, és fizetek lakbért. - Havi 100 dollár nem lakbér.
Hát, nemsokára el fogok költözni. Ma találtunk egy lakást Emmával.
Igaz, hogy garzon, de négy év távollét után kinek kellenének ajtók, nem igaz?
Szóval... van bőven... tudod, technikusi meló itt, San Diegóban?
Nem erre a legnagyobb a kereslet.
De egy új vállalkozásnál fogok dolgozni, ki tudja, mi sülhet ki belőle?
És mik a terveid?
- Hivatalok számára készítek interjúkat bírókkal. - Szép.
- Milyen jogot gyakorolsz? - Társaságit. LA belvárosában dolgozom a Hoffnál,
a Bravermannél és a Tensley-nél.
Azoknak a jogfosztott vállalatoknak aztán elkél minden segítség.
És hogy hívják a bírókat? Akikkel interjúkat szoktál készíteni?
- Lisa Engleman és Curtis Wilson. - Gondolom, Englemant preferálod.
- Miből gondolod? - Ő halad a korral, Wilson azonban konzervatív.
Valóban azt remélem, hogy Englemannel fogok majd együtt dolgozni.
Nem tudnék olyasvalakivel dolgozni, akinek nem osztom az értékrendjét.
- Még ha erről is szól az ügyvédi munka? - Hogy szólna erről az ügyvédi munka?
Az a munkád, hogy semmilyen ideológia ne homályosítsa el
a jogról alkotott nézőpontodat.
Gondolom, ezzel értél révbe a Hoffermannál.
Miért hiszed, hogy a társasági jogi ügyvédek sarlatánok?
Miért hiszed, hogy ki kell oktatnod arról, mi a munkám ügyvédként?
- Szia! - Szia! - Bocs, hogy késtem! - Semmi gond.
- Aaron, ő itt Jamie, Eliza bátyja. - Örvendek! - Én is. - Aaron is ügyvéd.
A JJC-nél dolgozik. Ez egy nonprofit szervezet.
- És hogy sikerült az interjúd? - Jól... amíg... - Mondtam, hogy sajnálom.
4,0-s átlag, elképesztő ajánlólevelek a tanáraidtól,
a jogi szemle szerkesztője voltál.
Ezen felül jól felépítettnek és igényesnek találtam az érvelésedet.
Lenyűgöző ifjú hölgy vagy.
Köszönöm! Nagyon sokat jelent nekem, hogy mindezt öntől hallhattam.
Nagy csodálója vagyok a karrierjének és a bírói döntéseinek.
Megtiszteltetés lenne hivatalnokként dolgozni önnek.
Úgy vélem, hasznomat venné.
Volt nevelt gyermekként többször kerültem nehéz helyzetbe
sok másik nevelt gyermekhez hasonlóan a fiatalkorúak
igazságszolgáltatási rendszerében, így személyesen tapasztaltam
a bírósági eljárásainkat minden szemszögből, és úgy vélem,
egyedi nézőpontot nyújthatnék az esetjog felülvizsgálásában,
- és segíthetnék véleményt formálni. - Brandon áthívta Matet az esti vacsira,
annak ellenére, hogy most szakítottunk, és amúgy meg egy igazi pöcs.
Szóval lenne bármilyen kérdése?
- Legalább emlékezni fog rád. - Nem emiatt akartam emlékezetes maradni.
És miért olyan, mint egy igazi... farok?
Hát, már anno gimiben is jártunk, majd szakítottunk.
Aztán mindketten Bostonban jártunk főiskolára, így megint összejöttünk.
De aztán lediplomázott, és elkezdett basszusgitározni
- egy "Sötét fátyol" nevű zenekarban. - Hallottam róluk. Egész jók.
- Leszámítva a basszusgitárost. Úgy hallom, ő béna. - Ja.
Eléggé. A lényeg az, hogy elment turnézni, és röviden összefoglalva:
visszajött, és lapostetűt adott át nekem, úgyhogy... egy igazi pöcs.
Ez igazán ízléses volt, Mariana.
KEDVES JUDE ADAMS FOSTER! A TAVASZI FÉLÉVES ÁTLAGA NEM ÉRTE EL A 2,0-T.
A KÖVETKEZŐ FÉLÉVÉNEK STÁTUSZA PASSZÍV. MOSTANTÓL NEM ÖSZTÖNDÍJAS HALLGATÓ.
- Kinyissunk még egy üveg bort? - Szerintem igen.
El se hiszem, hogy végre itthon vagy.
Többé nem kell számolni a napokat a szünetig.
Ja. Meg vége a hülye telós veszekedéseknek.
Mostantól minden éjszaka megcsókolhatlak lefekvés előtt.
- Lena... milyen érzés tagja lenni az állami iskolai tanszéknek? - Egész jó.
A szavazatok 79%-át kapta meg, amire korábban nem volt példa.
De még mindig igazgató vagy abban a gimnáziumban, igaz?
- Az Anchor Beachben? Igen. - És ebben nem látsz semmilyen érdekellentétet?
Épp ellenkezőleg. Fontos, hogy legyenek olyan oktatók a tanácsban,
akik tüzetesen ismerik ezt a munkát.
Stef, te pedig szociális munkás vagy, igaz?
Igen. Egy nonprofit ügynökséget vezetek, mely a gyermekek jólétéért felel,
valamint menedéket nyújt hajléktalan családoknak és bántalmazott nőknek.
- Nos, ez igazán fontos munka. - Köszi! - Büszkék lehettek a lányaitokra.
- Igen. - MIT- és jogi diploma. - Igen, mindegyik gyerekünkre büszkék vagyunk.
Brandontől is remek teljesítmény, hogy három év alatt elvégezte az alapképzést,
majd a mesterképzést is a Dél-Karolinai Egyetemen.
- Hát persze. - Ti pedig bizonyára büszkék vagytok Elizára.
Felkérték, hogy állandó tagja legyen a Los Angeles-i Filharmonikusoknak.
Büszkék is vagyunk. Bár fogalmunk sincs, kitől örökölte a zenei tehetségét.
És mi a véleményetek Brandon munkaköri kilátásait illetően?
- Ezt hogy érted? - Hát, tudjátok, a szórakoztatóipar egy kissé...
kiszámíthatatlan, nemde?
Hány olyan állás van, ami televíziós vagy filmes zeneszerzésről szól?
Hát, azért vannak még dokumentumfilmek, oktató filmek, reklámok, játékos videók.
Valószínűleg a klasszikus zene műfajában sincs annyi munkalehetőség,
- Eliza mégis sikeres. - Hát, igen, persze.
De... a lányokon kisebb a nyomás, ami a pénzkeresést illeti.
Kér valaki desszertet? Mert...
- Szia! - Szia! - Nem is tudtam, hogy te is jössz.
Jesus mondta, hogy jöjjek vissza desszertért.
- Időben jöttél, hogy segíthess nekem. - Hallom, mész Európába.
Ha elfogy a pénzed, - mert elfogy majd - tudtad,
hogy főzhetsz egy szállóban egy ágyért cserébe?
És ha odafigyelnék a költségvetésre?
Csak tessék, de ezt csináltam egy hónapig Lisszabonban,
és megtanultam isteni Caldo verdét főzni.
Miért nem jössz inkább velem? Lehetnél a kalauzom és a testőröm.
Anyuék is tuti könnyebben aludnának.
- Tessék! - Kösz, haver! Egészség!
- Egészség! - Köszi a sütit! - Hé!
Láthatóan még nem közölted vele a hírt.
Nem tudom, hogyan kéne.
Nem is volt tervben. És ez mindent megváltoztathat.
Figyi, nem akartad, hogy így történjen... de így történt.
- És mi van, ha ettől megváltozik egy-két dolog? - Ez elég nagy lépés.
- Mi van, ha nem áll rá készen? - Jártatok már hasonló cipőben...
és akkor is megértette. Most már idősebb és érettebb.
- Meg tud birkózni ezzel. - Vagy inkább el sem mondom neki...
és akkor sosem kell megtudnia.
És milyen érzés tudni, hogy násznagy leszel?
- Úgy hallom, igen fess vagy az öltönyödben. - Igen, már alig várom.
- Kösz, hogy felkértetek! - Pontosan mikor is kértétek fel?
Minden testvérem násznagy lesz.
- És mit is kell majd csinálnom? - Csak állj mellettem az oltárnál!
És... kísérd végig az egyik csinos barátnőmet a templomban!
- Az menni fog. Jól elvagyok a csajokkal. - Igazán?
- Köszi! - Tessék, drágám!
Szerinted szóljunk Corey-nak az anyjáról?
Szerintem várjuk ki, van-e egyáltalán mit mondanunk!
És szerinted minden oké Jude-dal?
- Miért kérded? - Nem is tudom. Mintha... nem önmaga lenne.
Nem értem, mire fel ez a nagy sietség.
Szerintem Grace elvesztése után nem akar több időt elpazarolni.
És nem hiszem, hogy helyeselnék Eliza szülei, ha szimplán együtt élnének.
- Még mindig kételyeid vannak vele kapcsolatban? - Nem tudom.
Csupán... azt hittem, egy érettebb lányt fog választani Brandon.
Miért tartod éretlennek?
Hát, kész kabaré volt a koszorúslányruhákkal.
- Nem szokott mindig kabaré lenni a koszorúslányruhákkal? - Te jó ég!
A koszorúslányruhákról beszéltek?
Szóval, azt kellett mondanom anyuéknak, hogy a te szobádban alszom a hétvégén.
- Úgyhogy, ha felhoznák a témát... - Persze.
- Azt hiszik, hogy még mindig szűz vagy? - Mariana! - Mi van?
Nem. Csupán hagyományosak. Tudjátok, amikor Brandon hazajön velem,
nem aludhatunk egy szobában.
Szóval mit gondoltok?
- Csinos, igaz? - Szép. - Igazán letisztult.
És hogy teljes legyen a kép... itt vannak ezek.
- Szabad! - Szabad!
Hűha! Egész... jól festetek.
Lent hagytam a cipőket.
Ezeket a ruhákat választotta az anyja. Tettessük azt, hogy tetszik, oké?
- Miért az anyja választott ruhákat? Ez Eliza esküvője, nem? - Mariana!
Egyes dolgokon nem éri meg vitázni. Oké? És Eliza szülei fizetnek mindent.
Ha ők boldogok, Eliza is boldog, és ha ő boldog, én is az vagyok, úgyhogy...
Remélem, jók lesznek.
Nem a... tengerparton lesz az esküvő?
Tudod, mit? Jó lesz így. Majd mezítláb leszünk.
Miért érzem azt, hogy rólam beszélnek a tesóid?
- Biztos, hogy nem. - Mondott valamit Callie? Arról, hogy feleségül veszel?
Mit mondott volna?
- Hogy ne tedd? - Eliza, kedvel téged.
- Tud a szüleimről? - Hogy tudna bármit is...
- Mert úgy tűnik, beavatod mindenbe. - Jó, hát, nem avatom be mindenbe.
Akkor nem is mondtad el neki?
Nem.
Rendben.
Szerintem bejössz valakinek.
- Nem az esetem. - Mert társasági ügyvéd?
- Mert nem az esetem. - Nem kell feleségül menned hozzá.
- Mikor szexeltél legutóbb? - Atya világ! - Mi van?
Csak mondom. Kőkeményen dolgoztál az elmúlt öt évben.
Most komolyan, randiztál valakivel?
Hát, miután egy bizonyos személy összetörte a szívemet...
Na jó, azért ez nem így történt.
Figyelj, az esküvők olyanok, mint Vegas. Ami ott történik, ott is marad.
Én is kérek egy pohárral.
Princeton?
Basszus, az aztán nehéz lehet.
- Milyen szakra jársz? - Klasszikus irodalomra. - Mint például...
- Latin, Homérosz meg ilyenek? - Igen. Egész jó alapozás a jogi iskolára,
amelyre a bátyám, Jamie járt, és ő a csodagyerek, úgyhogy...
- Milyen világban nem csodagyerek egy princetoni hallgató? - Az én világomban.
Hogy tetszik a Kaliforniai Egyetem?
Egész jó.
Az a legjobb a Princetonban, hogy az ország túlsó felén van.
- Igen, hát... LA nincs annyira messze. - Gyakran jársz haza? - Nem igazán.
- Nincs kocsim, és... tudod, tök poén bulizgatni a hétvégeken. - Az tuti.
- De Brandon is LA-ben van. Biztos szoktad látni. - Nem sűrűn.
- Eléggé... elfoglalt mindenki. - És mit fogsz választani?
Nem tudom. Talán pszichológiát?
Habár egész jó dolgokat hallok a klasszikus irodalomról.
A barátnőm pszichológia szakra jár.
- Még egy kört? - Nem kérek.
Piából merítesz bátorságot?
Gondolom, még nem szóltál anyuéknak.
Szerintem sem az idő sem a hely nem megfelelő.
- Ha még a bevonulás előtt elmondod nekik... - Ez nem Eliza hibája.
És amúgy azt hiszi, nem kedveled őt.
- Alig ismerem őt, Brandon. A többiekhez hasonlóan. - És ez kinek a hibája?
Gondolom... az övé... és a tiéd?
- Nem sokszor hoztad haza. - Eléggé félénk. Ráadásul művész.
Élete nagy részét csellózással töltötte.
Kényelmetlenül érzi magát ismeretlen emberek közt.
Nem csupán egyszerű emberek vagyunk, hanem a családod.
Igen, de a családunk zajos, és néha belemásznak az ember képébe.
Néha ijesztő tudsz lenni.
Mit szeretnél, mit tegyek?
Éreztesd vele azt, hogy elfogadod!
- Ha valaki, akkor te tudod, milyen, ha nem tartozol sehová. - Már...
visszajelöltem Facebookon, és nem spórolok a like-okkal.
Ha a helyedben lennék, túlesnék rajta.
Annyira izgatottak vagyunk, hogy megkértetek minket erre.
Tudjuk, hogy a USC-n ismerkedtetek meg, de Brandon nem túl jó a részletekben,
és nem is kérdeztük meg tőled, pontosan hogy is történt, úgyhogy...
tudod, aranyos történet, vagy...
Hát... a zenei tanszéknél láttam meg őt, és eléggé dögösnek találtam...
- Mármint jóképűnek. - Semmi gond. Semmi gond.
A lényeg, hogy hallottam, zenészeket keres egy általa megírt
oktatói film zenéjéhez, és gondoltam, itt a lehetőségem, hogy észrevegyen.
- Biztosan észrevett. - Hát nem úgy tűnt.
Brandon csak a munkára koncentrált.
- Szerintem egyszer sem nézett rám. - Jól van, hegedűsök és brácsa,
vigyünk bele kicsit több crescendót a triolaszakaszban a közepén,
hogy segítsen fokozatosan építeni, oké? Rendben. Még egyszer!
- Szerintem azt sem tudta, ki vagyok. - Miért?
A zenei iskola sztárja volt,
és már akkor is a Los Angeles-i Filharmonikusokkal játszott részidőben.
El nem tudtam képzelni, miért vesztegetné az idejét arra,
hogy egy hülye oktatói film zenedarabjában játsszon. Ez remek volt.
Fussunk neki még egyszer, és legyen egy kicsivel több crescendo
a triolaszakaszban a közepén! De... jól van. Újra!
És ahogy játszott, olyan magabiztos volt, olyan elmélyült.
És természetesen gyönyörű.
Annyira izgultam, hogy nem tekinti kihívásnak a darabomat.
És mivel rám sem nézett, gondoltam, utálja a darabot és engem is.
A darabja olyan gyönyörű volt.
El sem akartam hinni, milyen tehetséges.
De nyilvánvalóan nem érdekeltem, szóval...
A próba után... indulni készültem, de hirtelen odamentem hozzá,
majd azon kaptam magam, hogy elhívom kávézni.
- Köszi! - Szia!
Van kedved meginni egy csésze kávét?
A próba után épp készült elmenni, amikor...
amikor hirtelen odasétáltam hozzá, és megkérdeztem,
van-e kedve meginni egy kávét. Van kedved meginni egy kávét?
Szerintem mindketten idegesek voltunk először.
- Nem ízlik a kávéd? - Nem szoktam kávézni.
Én sem. Utálom, ami azt illeti.
- De amint megtört a jég... - Annyi mindenről beszélgettünk.
És nem csak arról, hogy melyik tanárokat szeretjük...
Hogy mely hálótermeknek van leves szaga...
vagy a zenéről, hanem az életről, tudod, és más jelentősebb dolgokról.
Elmondtam neki, mennyire imádtam a darabot, amit írt.
Elmondtam, hogy mennyire briliánsan játszott. Imádom, ahogy játszol.
- Majd mesélt Grace-ről. Nagyon sajnálom! - Igen.
Olyan sebezhető volt. Tud...
- Tudtam, hogy tudja, milyen valakit igazán szeretni. - Grace-nek hívták.
Messziről úgy jött le, mintha el lenne telve magától,
de rájöttem, hogy csak félénk.
- Érzékeny. - Érzékeny. - Törődő.
És törődő.
Egyik srácra sem hasonlított, akikkel eddig találkoztam.
Köszönöm... a kávét!
- Igen, amit nem ittál meg. - De jól nézett ki. Remekül nézett ki.
Olyan... Igen.
Grace után nem hittem, hogy ismét érezhetek úgy... de... úgy érzek.
- Szeretem őt. - Szeretem őt.
Ennyi a történet.
Szép történet.
El sem hiszem, hogy megnősül a kisfiam.
- Ilyen fiatalon. - Tudom. - Figyelj!
Anyukáddal nagyon örülünk, hogy ismét ráleltél a boldogságra,
főleg, miután olyan korán elvesztettél valakit, akit szerettél.
Teljesen odavagyunk és megtisztelve érezzük magunkat,
hogy Elizával megkértetek, adjunk össze titeket.
- Reméljük, hogy olyan lesz, amilyennek szeretnéd. - Olyan lesz.
Köszönöm, hogy igent mondtatok!
- Nagyon... sokat jelent számunkra. - Szeretlek! - Én is téged, anya!
Szerinted hibáztatni fogják Elizát?
Szerintem csalódottak lesznek.
El kell mondanod nekik, hogy nem ők fogják levezetni a szertartást...
mielőtt valaki mástól tudják meg.
- Nem kell elpakolnod, édesem. - Nem probléma.
- Köszi, Corey! - Köszönjük! - Szívesen. - Rendes fiatalembernek tűnik.
- Mióta él veletek? - Már egy éve neveljük.
- Igen. Tervezzük az örökbefogadását. - Hát nem bámulatos?
Annyira csodálom, hogy befogadtátok ezeket a gyerekeket.
Tudjátok, Eliza imádja az állatokat.
- Mindig minden kóbor állatot be akart fogadni. - Anya!
Sziasztok! Miről beszélgettek?
Anyám épp most hasonlította a fogadott gyerekeket kóbor állatokhoz.
Nem így értettem.
Sajnálom, hogy édesapád és Ana nem tudtak ma eljönni!
Igen. Ők is. Ana nyolchónapos terhes, és ágynyugalmat írtak elő neki.
- Ezért mondtam apának, maradjon vele. - Kérlek, add át nekik üdvözletünket!
- Pár hete együtt vacsoráztunk velük. Imádnivalóak. - Igen.
Ana eléggé letört, hogy nem tud eljönni az esküvőre,
- de nyilván nem tud ennyit utazni. - És a nagyszüleid sem tudnak eljönni?
És mi még azt hittük, az esküvői desztináció élvezetes lesz.
Jaj, nem, az is. Az is. Már nagyon várjuk.
Ami azt illeti, én jobban örülnék egy kisebb, meghitt esküvőnek,
csak a közeli családtagokkal.
Sokkal kevésbé stresszes, mintha a baráti körünket kéne szórakoztatni.
- Plusz egész biztosan nem kedvelnék a barátainkat. - Hát nem.
- Igen? Hogyhogy? - Ők nagyon tradicionálisak.
Nem igazán jönnek be nekik az olyan dolgok, mint nektek.
Szóval az esküvővel kapcsolatban... Szeretnénk egy családi táncot.
Gyakorlatilag annyi, hogy minden családtagotoknak lesz
- egy ellenkező nemű párja a mi családunkból. - Igen.
Normál esetben a menyasszony szülei a férj szüleivel táncolnak,
de ez esetben, arra gondoltam, talán Jim táncolhatna mindkettőtökkel,
- hogy ne legyen kínos. - Igen.
Nem akarjuk, hogy kínos legyen, nem igaz?
Tudjátok, így a ceremónia közeledtével,
Steffel lehetőségünk nyílt leülni négyszemközt beszélgetni
ezzel a két fiatallal pár napja, és meséltek néhány elragadó történetet,
de ha hozzáfűznétek még valamit, csak szóljatok!
Nos, már beszéltünk Nelson tiszteletessel, de...
biztosra veszem, hogy örömmel fogad néhány anekdotát a vőlegény szüleitől.
Szóval Eliza azt hitte, nem bánják, ha ti adtok minket össze,
de aztán a nyakába zúdították az egészet ma, és szörnyen érzi magát.
De gondolom, fontos a szüleinek, hogy egy igazi pap adjon össze minket.
Viszont arra gondoltam, hogy tarthatnátok beszédet.
Mondjuk egy tósztot, vagy ilyesmit.
Elmondhatjátok, amit amúgy is terveztetek. Kivéve az "akarod-e" részt.
Nem, édesem, édesem. Persze. Tarthatunk beszédet. Nem probléma, igaz?
- Persze, hogyne. A tószt jól hangzik. - Oké.
Jól van, remek. Köszönöm, hogy megértitek! Szeretlek titeket!
Még szép. Gyere ide!
- Jobb, ha beszélsz Elizával, hogy minden rendben. - Oké.
- Jól vagy? - Igen, csak...
Szerinted ilyen fontos nekik egy pap?
Vagy csak a ceremónia is egy olyan dolog, ami túlságosan bejön nekünk?
Szerinted homofóbok?
Mi volt ez az egész "táncoljunk az ellenkező nemmel"-dolog?
- Családi hagyomány náluk. - Orange megyéből jöttek.
Biztos arra a narancsképűre szavaztak.
A Twitteres pojácára, akinek nem mondjuk ki a nevét ebben a házban.
Komolyan. Ennyire vagyok attól, hogy megmondjam a magamét nekik.
Nem. Nem rontod el B esküvőjét. Sosem bocsátaná meg.
Ő a menyasszony. És a menyasszony szülei diktálnak ilyenkor, igaz?
- Igen, igaz. - Amikor Callie és Mariana fog férjhez menni,
akkor majd mi fogunk dirigálni.
Az tuti.
Hol van a párod?
Aaron? Ő csak egy jó barát.
Rendes srác.
Igen, az.
Nem tudom, hallottál-e erről a családi táncról,
amihez a szüleim ragaszkodnak... az esküvőn.
Úgy alakult, hogy te és én partnerek lettünk.
Oké. Ennyire megvetően az ötödikes füzértánc óta nem néztek rám.
- Nem is létezik olyan. - Azt hitted, magától jön ez a vonzerő és ez a báj?
Nem, nem, a füzértáncon tanultam.
Ahogy a keringőt, a foxtrottot, és hogy hogyan kell kezelni a durva elutasítást.
Az elutasítás jellemépítő lehet.
Nem fordulhatott elő olyan sokszor.
Tudod, szerintem mélyen legbelül ez egy bók volt.
Azt is megtanultam, csak akkor hívjak el lányt táncolni, ha biztosan igent mond.
Vagy ha családi kötelessége. Na mit mondasz, keringő vagy foxtrott legyen?
Jól vagy?
Bocsáss meg!
Mit csinálsz?
Nyugi már, te is ittál fősulisként.
Az este, amit hányással töltöttél, amikor hazajöttél az egyetemről?
- Ki kellett dobnunk a fürdőszobai szőnyeget. - Mennyit ittál?
Szóval Eliza öccse azt mondta, van csaja,
- de a melegradarod nem érzékeli őt? - Oké, totál berúgtál.
- Elmész szépen lefeküdni, mielőtt anyáék meglátnak. - Jól vagyok.
- Nem, Jude, nem vagy. - Jól vagyok. - Jude!
- Mehetsz. - Ami azt illeti...
Nem a fürdőszobára várok. Beszélnem kell veled Emmáról.
Vége a bulinak?
Számomra. Igen. Rengeteg dolgom lesz reggel.
Meg kell győznöm a bíróságot, hogy a vállalatok is emberek.
- Sok sikert hozzá! - Köszönöm! Találkozunk az esküvőn.
Ja, és csak hogy tudd, inkább a keringőt szeretem.
Mi a helyzet?
Mariana elmondta.
Hogy állást ajánlottak neked...
Indiában.
- Nem fogom elfogadni. - Egyáltalán minek jelentkeztél rá?
Bengaluru olyan, mint India Szilícium-völgye.
- Hatalmas dolog, és nem gondoltam, hogy felvennének. - Terveink voltak.
Nem? Terveink voltak. És már négy éve várok rád.
- Tudod, milyen nehéz volt? - Szerinted nekem könnyű volt?
Hogy idehaza van a pasim, míg a barátaim randiznak, kavarnak és szórakoznak?
- Bocs, hogy tönkretettem a főiskolás élményeidet! - Nem, nem, nem ezt...
Nem ezt mondom.
Veled akarok lenni.
Ezért sem fogadom el az állást.
- Még ha hatalmas dolog is? - Velem jöhetnél.
Most meg azt akarod, hogy veled menjek?
Bostonba akartam veled menni, és nemet mondtál.
- Túl sok lett volna. - Neked. Neked lett volna túl sok.
Nem akartad, hogy ott legyek. Tudod, mit, Emma? Nem akarok Indiába menni.
Tudom... hogy nem veszel elég komolyan a faházépítés miatt.
De én és Wyatt, ez... Ezt fogjuk csinálni, és sikerrel fogunk járni.
Mondtam, hogy... nem megyek. Téged választalak.
Nem, ha engem választottál volna, nem jelentkeztél volna alapból az állásra.
Csak... légy őszinte!
Oké? Ha San Diegóban maradsz velem... meg fogod bánni?
Menj Indiába!
- Jesus, nem... - Menj Indiába!
Nem állsz készen erre, Emma. Nyilvánvaló.
De nem várhatok rád többet.
Várj!
Végeztem.
- Te mit keresel itt? - A család és a jó barátok hívtak meg.
Szóval megint a gimiben vagyunk? Visszaszaladsz Wyatt karjaiba?
- Haver, vegyél vissza! - Nem látod, ki vagy? A B terve.
A B terve, aki hátizsákkal bejárja vele Európát a nyáron.
Wyatt, már bocs, de hátizsákos túrára mész Európába Marianával?
- Nem, nem, nem. Várj egy kicsit, honnan vetted ezt? - Te hívtál el magaddal.
- Te is cserbenhagysz, haver? - Nem, nincs is még megbízásunk.
- Egy hónapja kezdtünk bele. - Csak vicceltem, amikor elhívtam.
Akkora egy önző picsa vagy, Mariana. Tudsz róla?
- Egyesek sosem változnak. - Egyesek pedig igen. Méghozzá drasztikusan.
Találkozunk az esküvőn.
- Ez jó móka volt. - Igen, az. - Köszönjük a remek estét,
- és még egyszer gratulálok, Brandon! - Köszönöm, Jim!
Eliza, édesem, kísérj ki a kocsihoz!
- Jó éjt, Brandon! - Szia!
Szóval...
megkértem az ügyvédemet, hogy készítse ezt elő.
Ez egy házassági szerződés. Szerintem megérted.
Szeretném, ha elolvasnád és aláírnád az esküvő előtt.
Olyan sok remek bulit rendeztünk a hátsó kertben.
Nem hiszem el, hogy talán a mai volt az utolsó.
Mikor fogsz beszélni a gyerekkel?
Amikor készen állok, azt hiszem.
- Csak jó éjszakát akartam kívánni. - Gyere be, pajti! Jól érezted magad?
Igen.
- Mondanál még valamit? - Hallottatok valamit az anyukámról?
Úgy tudjuk, újabb időpontot kapott a bíróhoz.
Ezúttal felbukkant?
Még nem tudjuk.
Tudja, hogy adoptálni akartok engem?
A szociális munkásod tudja.
Oké. Remélem, nem jelent meg. Szeretném, ha ti lennétek az anyukáim.
Mi is szeretnénk.
Nem arról van szó, hogy nem szeret, ugye tudod?
- Csak a drogokat jobban szereti. - Édesem, ő beteg. Betegséggel küzd.
De itt vagyunk neked mi. Rendben? Szeretünk, és mindig is szeretni fogunk.
- Oké. - Gyere ide! - Gyere ide!
MI AZ A PREP?
GYÓGYSZER AZOKNAK, AKIKNEK NINCS HIV- FERTŐZÉSE, DE NAGY ESÉLLYEL ELKAPHATJÁK.
MEGELŐZÉS ÉRDEKÉBEN NAPI EGY TABLETTÁT KELL SZEDNI.
- Szia, mit böngészel? - Semmit.
Jó móka lesz ez az esküvő. Jesus még csak nem is beszél velem.
Talán mégis elmegyek Európába Wyatt-tel. Csak hogy bosszantsam Matet.
Vagy egyedül is mehetnél, és befejezhetnéd a játszadozást.
- Oké, mérges vagy rám? - Nem.
- Mert nyilvánosan kritizáltál egész este. - Ez... Ez már nem a gimi...
És nem kell olyan bejelentésekkel sokkolnod másokat,
- hogy lapostetűd van. - Csak volt.
Te is hiányoztál.
Nézd... nem játszadozni akarok, csak...
Nem tudom, Brandon megházasodik, és én csak...
Azt hittem, Mattel mi is össze fogunk. Eléggé fáj.
Elhiszem. Természetes, hogy fáj.
Mind azt hisszük, hogy az első szerelmünk mellett öregszünk meg.
Tudod, csak most tudatosult bennem...
hogy a te első szerelmed ezen a héten házasodik meg.
Nem fura?
Sokkal hosszabb ideig szerettem testvéremként Brandont,
mint annál többként.
Azt hiszem, igen, fura egy kicsit.
Időzítés: zmz2017.com